PROLOG: "LIVET STOPPER ALDRI"
Takk for at du kom.
- Har det forsvunnet en kvinne til? -Ja.
Det er mange flere ånder i dette huset, frøken Ellen.
Mange Here.
Jeg er innenfor.
Kvinner, smerte...
sinne.
Sett deg.
"Det begynte med synd
"Botsgjerning på toppen
"Bygg meg opp til himmelen og livet stopper aldri"
Si det med meg.
"Bygg meg opp til himmelen og livet stopper aldri"
Nå er det nok. Stopp dette.
- Liv uten død. -Det begynte med synd.
Botsgjerning på toppen.
Liv uten død. Liv uten frykt.
Det vil ikke bli mer synd i dette huset.
Nok. sier jeg!
Takk, Rose Red.
Jeg nekter å godta dette i mitt eget hus.
Du er fordømt allerede. Fordømmelsene din nærer henne.
Jeg vil aldri stoppe å bygge deg.
"Bygg meg opp til himmelen og livet stopper aldri"
Du har skiftet.
Har du dem med deg?
Takk.
- Nei. -Jeg ga deg den forestillingen.
Du er min kone, og jeg vil inn.
Ikke i kveld. Nei.
- Jeg har arbeid å gjøre. -Arbeid?
- En kones arbeid. Ja, det har du. -Jeg vil hyle, John.
Jeg vil hyle og få hele tjenerstaben hit.
- Er det det du vil? -Du vet hva jeg vil.
Du skylder meg det.
Dette bør du tenke nøye over.
Ikke i kveld.
Vi får se.
Jeg skriver dette i desperasion.
Jeg føler fare rundt Sukeena og meg.
Nå forstår jeg det jeg ikke kunne vite for sju år siden.
Det jeg ikke var klar for å vite.
Det er en annen verden her på Rose Red.
En ånde verden, og den er farlig.
Nå?
Hvis ikke den kjolen hjelper, vet jeg ikke hva.
Du er uimotståelig.
Hvor mange år har John Rimbauer motsatt seg ekteskap?
Ikke deg. Ikke denne gangen.
Takk for at du er her. For at du er en så god venn.
Du er mer som en tante for meg.
Jeg skulle ønske Doug ikke var Johns partner...
for går ikke dette, har jeg ikke lyst til å miste deg.
Du kommer aldri til å miste meg.
Du må ikke la det påvirke din oppfatning av John.
Ellen, John er ikke som andre menn, han...
Hva da?
Glem det. La oss gå ned.
Det jeg ikke innså da...
var at jeg ikke skulle innlede et forhold til en mann jeg elsket...
men til et hus. Et stort hus.
Ønsk meg lykke til.
Et hus som snart eide meg.
Som eide oss alle.
Jeg vet ikke, Daniel. Kanskje du står uten jobb.
- Hun er svært vakker. -Ja.
Det er hun.
Connie. Ellen, dette er Daniel, min sjåfør og medskyldige.
- Hyggelig. -For en uvanlig dag å kjøre på.
- Vil du ikke bli med? -Ville ikke drømt om å la være.
Bra.
- Ha det gøy. -Takk.
Har du kjørt i en bil før?
- En gang må være den første. -Det må det.
Hold deg fast. Dette kan bli humpete.
Hva slags overraskelse?
Det ville ikke bli en overraskelse hvis jeg fortalte deg det.
- Du er umulig. -Skyldig.
Du bare flørter.
"Så stakkarslige de uten tålmodighet er
"Et sår kan bare heles gradvis"
Men ville selv Othello hatt tålmodighet...
med en mann som ikke sier hva han vil?
En kvinne som kan sin Shakespeare...
men som ikke vet hva en mann vil.
Kan vi gjøre mer enn bare å kysse hvis vi blir forlovet?
Frir du til meg, John Rimbauer?
Hva om jeg gjorde det?
Jeg trodde bare mystikere og spåkoner besvarte et spørsmål med et spørsmål.
Mystiker, du?
Enda et spørsmål. Dette skal visst ikke bli enkelt.
Lukk øynene.
FRIERIET
Åpne dem.
Fraktet helt fra England, stein for stein.
Jeg sa jeg hadde en overraskelse.
Unnskyld meg.
- God morgen, John. -Doug.
Campbell laster ikke av i dag heller.
Ellen, godt å se deg. Du er like nydelig som alltid.
Takk. Jeg forlot akkurat din kjære kone.
Gjorde du? Hvordan hadde hun det?
Dette er Jack Finney, byggherren min.
Dette er min kjære venn, Ellen Guildcrist.
Hyggelig å treffe deg.
Det er en liten krangel om fraktkostnadene.
Ikke noe alvorlig, men jeg må ordne det. Unnskyld meg.
- Kan jeg vise deg området? -Greit.
Skriv under her.
Samme hvem John Rimbauer er! Jeg fikk vite...
Greit, for du har sparken.
Hva bringer deg hit? I hvert fall ikke Oljebransjen.
- Neppe. -Visste du det ikke?
Posey skal overse avlutningen av prosjektet mens dere to...
Mens vi to gjør hva?
Enda en overraskelse?
Hagle!
Dette skal bli vårt hjem, Ellen.
Hvis du vil ha meg.
Hva var det, John?
De skjøt O'Riley!
Slapp av, John. Vi skal se til det.
For en timing. Er det et tegn? Skal jeg tolke det som et tegn?
Det er ikke noe. Bare et par fylliker som krangler.
- De er irer, Ellen. -Ikke noe? Kan vi være sikre?
Vil du gifte deg med meg?
Det er det du vil, ikke sant?
Fru John Rimbauer.
Ja, så klart.
Hun klarer seg nok. Den heldigste jenta i Seattle.
- Hun trenger all flaksen hun kan få. -Hvorfor det, Fanny?
En kvinne skaper sin egen flaks. Det går så bra.
Navnet Rose Red. Var det ditt eller Johns valg?
Ellens, selvsagt. John har alt godtatt at huset er hennes.
Jeg ville vært forsiktig...
med å anta noe når det gjelder John.
Få det ut, Fanny.
Det er bare oss jentene her. Innrøm det, du er misunnelig.
Du fikk sjansen din med John, og nå...
Alt i orden. John og jeg har snakket om alt...
også fortiden hans.
Det er ikke noe mer enn det.
Du vet hva de sier om fortiden.
Den har en tendens til å gjenta seg.
Bare for de som ikke tar advarselen.
Ja...
om man bare kunne sett hva som lå rundt neste sving.
Jeg kjenner en kvinne, en spiritist.
Hun kan se fortiden og framtiden. Kanskje vi burde besøke henne.
- Et medium? En åndemaner? -En mystiker?
Er det så usannsynlig å ha evnen til å se inn i det ukjente?
Nei takk. Jeg har alt det ukjente jeg klarer:
bryllup, bryllupsreise.
John og jeg skal reise jorden rundt mens huset blir ferdig.
Jeg forstår, og jeg er glad for omtanken deres.
Og jeg skjønner at vi kjenner John på forskjellige måter.
Jeg elsker ham av hele mitt hjerte.
Men det er hans hjerte du må konkurrere med.
Jeg later som om jeg ikke hørte det.
Vi er på vei til Afrika. Eller kanskje...
basert på min manns ønsker og rare innfall...
til helvete.
Han er aldri rolig...
aldri mettet, aldri helt klar.
Ikke engang nok er nok.
Han forandrer meg også. Kanskje ikke til det bedre.
Du.
Jeg heter Sukeena.
Neste gang jeg prøver å hjelpe deg, hører du kanskje etter.
Han er på safari. Det kan ta et par dager til.
Er 'seg døende?
Nei.
Det er en unevnelig sykdom. Båret av menn, men kvinnene må lide.
Det går over, for deg.
For mannen er det ikke like lett.
- Drikk dette. -Vil det lege meg?
Nei.
Bare kraften kan lege oss.
Du tror vel på kraften?
- Jeg ser det i deg. -Gjør du?
Et kjærkomment syn.
Fordømte John Rimbauer. Jeg tilgir ham aldri.
Selvsagt vil du det. En kone må lære seg tilgivelse.
Selv for menn som ham.
Jeg skal hjelpe deg.
Han er her. Korn igjen!
Velkommen til Rose Red, kjære.
Vårt nye hjem.
Liker du det?
Det er stort. Liker du det stort, er det bra.
Er det alt? Bare stort?
Det er huset til en oljebaron.
Men det er ikke huset som skaper et hjem...
men folkene i det.
Vi hadde det litt gøy på turen vår? Utforskingen vår?
Alt var vel ikke ille?
- Ikke alt. -Ikke sant?
Man må alltid ha et åpent sinn. Tillate seg selv å nyte livet.
Jeg vil ikke føle meg ensom her.
Jeg giftet meg ikke for å føle meg så ensom.
Jeg vil ikke føle meg ensom her.
Jeg giftet meg ikke for å føle meg så ensom.
Kan jeg få snakke med Dem?
Bagasjen har kommet.
Hva syns du om henne?
Hun er mer enn bare et hus.
Ikke sant? Men ennå ikke et hjem.
Et hjem er laget av hjerter...
ikke av tre og glass.
Vi må feire vår tilbakekomst.
En fest? Hvorfor ikke!
Det blir den største og mest storslagne festen Seattle har sett.
Mine damer og herrer, velkommen.
Jeg hever glasset for dere.
Vil dere heve glassene, på innvielsesfesten hennes...
for Rose Red?
- SkåL -Og selvsagt...
må vi ikke glemme min vakre brud, Ellen Rimbauer.
Kos dere.
- Hun er nydelig. -Tusen takk.
Skål.
Endelig møtes mine to beste venner.
Det at Sukeena ble med oss...
var nok min første seier over min mann.
Og det blir ikke den siste. Stå på ditt, Ellen.
Jeg har kun hørt gode ting.
Er det frekt av meg å spørre om jeg kan se meg rundt ovenpå?
Jeg kan vise henne rundt.
Selvsagt.
Hvis du må snu deg, gjør det sakte.
Forsiktig.
Har du sett.
Og foran alle sammen.
De fleste syns vi er gale som er trofaste mot våre menn og lever ut Iøgnen.
Men det er ikke bare løgner. Du og Doug må da...
En dag skal jeg fortelle deg de skitne, små hemmelighetene våre.
Du og jeg, vier helt like.
Vi forstår verdien av en plass på toppen.
Makten, luksusen.
Det er ikke kongen, men kvinnen bak tronen. Ikke sant, kjære?
Av og til føles det som om jeg har solgt min sjel.
- Hørte du det? -Hva da?
Musikken? Den er veldig populær for tiden.
Jeg lurer på...
Ikke si at du også tror på alt tøvet?
Hva slags tøv da?
Du vet hva de sier:
Indianske arbeidere, en forbannelse...
hellig grunn, og alt det sprøytet.
Drapet, det var da det begynte.
Kjære venn, alt er i orden.
Ro deg ned.
Jeg vet det.
Det er bare litt for mye feiring.
La oss gi henne litt ro.
Du sa jeg kunne se meg rundt. Du sa...
Hva skjedde? Hva var det?
Jeg vil ikke føle meg ensom her.
Jeg vil ikke føle meg ensom.
Jeg vet det.
Vær så snill, ikke i kveld. Jeg er utslitt.
Den kvinnen, det hun sa.
Den gamle fylliken? Ikke vær dum.
Festen var en kjempesuksess.
Og jeg har planlagt noe spennende. Vent og se.
Du er full. Vær så snill, jeg har blitt skremt.
Festen er over. Nei.
Det er meningen.
Jeg vil helst ikke.
Men jeg har en overraskelse til deg.
Jeg vil be om unnskyldning.
For Afrika.
For alle mine tidligere feil.
For all din lidelse.
Jeg ber deg, tilgi meg.
Vi kan begynne på ny.
Denne kvelden kan bli vår dåp.
Si det.
Jeg tilgir deg-
Du kommer til å like dette.
Takk.
Du elsker det uventede, ikke sant?
Jeg ble gravid etter innvielsesfesten.
FORSVINNINGER - 1911 - 1912
Det må ha vært da...
for senere kinlnet endelig Johns lidenskap.
I alle fall far meg.
Jeg beklager hvis du føler deg lurt.
Lurt? Hvorfor skulle jeg føle meg lurt?
Jeg hadde forventet et fasjonabelt hotell i byen.
Men til Rimbauers Rose Red til te? Tenk så overrasket jeg ble.
Du planlegger noe slemt, Connie. Det kan ikke bli bra.
- Pass trinnet, frue. -Vi må ikke la Ellen vente.
Hva med feberen og hodepinen?
Takk for at du spør. Bedre, tror jeg.
Synd de har holdt deg til sengs så lenge.
Ja...
det er derfor du er her, er det ikke?
Jeg ville gjerne takke deg personlig, Fanny...
for å ha underholdt John i alle disse månedene.
Jeg står åpenbart i gjeld til deg.
- Altfor en venn. -Ja.
Din innsats var mer enn noen venn kunne bedt om.
Nå som jeg er frisk, og barnet snart er her...
vil John tilbringe mer tid med familien sin.
Vil han det? Sånn uten videre?
Så fantastisk.
Jeg tenkte det var bedre om vi ordnet det...
oss kvinner mellom. Menn kan være så ufornuftige.
Ikke spør en mann hvilken hoppe han vil ri, Ellen.
Han vil alltid overraske deg.
Truer du meg?
Hva får deg til å tro det?
Mer te?
Hørte du det?
Hva da?
John, korn fort. Preston. Sukeena.
Du ropte?
Se om frøken Fauxmanteur er i pudderrommet.
Preston, ta spillerommet og spisesalen. Hent hele staben.
- Ja, frue. -John, der er du.
Fanny er borte. lett øyeblikk sto hun der, så...
Ikke vær dum, det er ingenting. Fanny spøker alltid.
Jeg skal arrangere en leteaksjon. Men ta det bare med ro.
Bare slapp av. Jeg skal ta meg av dette.
Det er på tide vi besøker den spiritisten jeg fortalte om.
- Hun heter madam Lu. - John kommer til å nekte.
En Rimbauer oppsøke en spiritist? Han sperrer meg heller inne.
En jente kan vel gå og handle?
Du er igjen velkommen, Connie. Du har med en gravid venn.
- Ingen større velsignelse for mitt hjem. -Det er for min venn jeg kommer.
Hva er spørsmålet ditt?
- Hvor mange spørsmål får jeg? -Jeg er ingen Iampeånd.
- Si det du vil. -Greit.
En kvinne forsvant i huset vårt. Rett foran øynene våre.
Er Fanny Fauxmanteur levende eller død?
- Er dette alt? -Uskadd eller i fare?
Kan vi hjelpe henne? Trenger hun hjelp? Kan du hjelpe henne?
Det fins mange former for liv.
Stemmer ikke det?
Denne kvinnens ånd er i live.
Madam Lu er i åndebransjen.
Kanskje hun ikke lever som du tenker på å leve.
Og du, min venn. Hva sier du?
Huset.
Jeg tror det føler at frøken Ellen trenger henne.
Hennes hjelp, hennes beskyttelse. Jeg vet ikke.
Men det er noe kraftig der. Uutnyttede krefter.
Jeg vil gjerne treffe dette huset.
Nå skjer det.
- Har vi mistet barnet? -Vi har ikke noe valg nå.
- Skal du bare gå fra henne? -Hun ba afrikaneren om å bli.
Det er en setefødsel, rumpen først.
Hun klarer ikke å føde uten en skalpell.
Jeg trenger en pause. Og en drink.
Kan barnet reddes? Hvis det er snakk om å velge mellom dem?
- Det er det ikke. -Om det var det?
Det er det ikke.
Hvor er den drinken?
Det er umulig.
Det er en gutt.
En gutt.
Hva?
Adam?
Stille og rolig på rommet sitt.
Du har hatt feber igjen. Lydene kommer fra gangen.
Til bursdagen hans. Liker du den?
- Kanskje vi bør lete på området. -Er du sikker?
- Hva er dette? -Laura er forsvunnet.
Hva?
Vi må få på meg klærne, fort. Det har hendt igjen.
Jeg vil ikke ha noen forhastete konklusjoner.
Dette er et stort hus, og folk forsvinner ikke bare.
Vi vil finne Laura.
Gjør vi ikke det, får vi helt sikkert en forklaring.
Er det noen som vet noe, må de si det nå.
Ingen vil bli straffet.
Da har dere alle deres oppgaver.
Vi samles her...
om 30 minutter.
Sett i gang.
Gail? Bli med meg.
Jeg vil snakke med deg.
Du kan snakke med meg om Laura.
Frøken Ellen holder ord, Gail.
Sier hun at herr John ikke får vite det, får han ikke vite det.
Kokken sendte meg for å se til rapphønene.
Sent i går kveld. Han ville sette dem på kok.
Jeg så Laura gå inn på slakterrommet.
Med mine egne øyne. Jeg gikk inn rett etter henne...
og hun var ikke der. Hun var ikke i slakterrommet.
Jeg har ikke sovet et øyeblikk.
Jeg så henne.
Tusen takk, Gail. Si ikke et ord til noen andre.
Slakterrommet. Bør vi gå dit?
Ikke nå.
Vi skal dit...
men ikke mens alle roter omkring.
Senere i kveld, når huset er stille.
Hva i all verden var det?
Ikke av denne verden.
Jeg har sett nok. Gail tok feil. Det er ikke noe.
Gail så det hun så. Hun løy ikke.
Du tar veggen.
Det er mer ved dette stedet enn man skulle tro.
Jeg fant noe.
Dette sto ikke på romoversikten. Men hvorfor?
Så folk kan komme og gå usett.
Kvinner.
Hans kvinner.
Denne mannen er djevelen.
Det føles så mye eldre her nede.
Her nede er det eldgammelt.
Vi vet ikke hvor det fører.
- Hun trenger oss. -Laura.
Og Rose Red. Vi er sammen om dette.
Herregud.
Fyrstikkene.
Hjelp meg-
Hvem gjorde dette mot henne?
Fanken.
Veldig pen.
Det har gått en sikring. Fikser du den?
- Da tar du henne? -Ja.
Vent.
Når begynte du å røyke, Daniel?
Hva snakker du om?
I bilen, nå. Få henne vekk herfra.
Jeg tar meg av dette.
Menn. Jeg vil aldri... Jeg blir kvalm av ham!
- Vi må skynde oss. -Han gjorde dette mot henne.
Så du jenta Daniel hadde med? En vanlig gatejente!
Huset tok Laura for å skåne henne. Det var til det beste.
Jeg tror ikke noe av dette!
Jo, det gjør du. Det vet jeg.
Jeg har visst det fra jeg traff deg.
Du er en troende.
Vi må lære oss å godta det andre vil kalle uforklarlig.
Det er vår gave.
Ja?
- Har du lekt med fyrstikker? -Hva?
- Hvor har du vært? -Når?
Nå?
Her, og skrevet i dagboken. Som hver eneste kveld.
Du har vært her og skrevet i dagboken?
Så sjarmerende uskyldig av deg.
Får jeg se hva du akkurat har skrevet?
Har du et utdrag jeg kan se på?
John, hva er i veien med deg?
Jeg hørte bilen. Var det deg?
Daniel. Jeg sendte ham til byen for å hente noe.
- Forretningeh -Du jobber jammen sent.
Skal du snu ryggen til en kvinne?
En kvinne som trenger deg.
Siden når? Det er måneder siden!
Årstidene endrer seg. Kvinner også.
Vi kan leke en lek. Hva med denne?
La meg få hviske deg i øret.
- Du, vesle frøken prektig. -Jeg tror ikke det.
Min vesle tøyte. Se på deg.
Du har hatt lyst hele tiden.
Lenger ned.
- Du må. -Nei.
Du må takke Rose Red. Hadde ikke lyset gått, ville han ha sett oss.
Det er latterlig. Jeg kan ikke.
Men hun hjelper oss. Det må du akseptere.
Aksepter henne, Rose Red.
Kineseren, madam Lu. Hun kan hjelpe.
- Hun sa hun ville treffe huset. -Tror du det?
Adam gråter. Jeg kan ikke tenke når han er slik.
- Sukeena, kan du? -Ja, frue.
Bli.
Det er noe vi må snakke om.
Noe vi begge må gjøre.
Nå?
Igjen?
- Skal jeg låse døren? -Nei.
Jeg skal finne ut hva som hendte med Fanny og Laura.
- En seanse. -Ikke vær tåpelig.
Du er en Rimbauer nå. Vi har en posisjon i denne byen.
- Her, på Rose Red. -Definitivt ikke!
Tjenerne vil snakke, og kommer det ut...
blir vi ledd av i hele Seattle.
Jeg skal ta meg av det. I kveld, om mulig.
Connie sier vi trenger minst to til.
Jeg tenkte på henne og Doug.
Har de fått deg til å gjøre dette?
Hvordan våger de å blande seg i våre saker!
Jeg gjentar, bare glem dette.
Det kommer ikke til å skje.
Jeg ga deg en sønn. En arving.
Du skal gi meg denne seansen, og du skal være med!
- Ellers? -Ellers...
vil min dør være låst for deg.
Og Adam vil være vår første og siste.
Gail har spurt om å få treffe oss nede.
- I kjelleren? -Nei, nede i tjenergangen.
Hun har funnet noe hun syns du bør se.
Den bare gikk opp av seg selv. Jeg så ikke etter noe.
- Så du noe? -Noe fryktelig.
Det er rett over bordet. Bare se.
- Det er Johns kontor. -Frue?
Overraskende, ja, men ikke fryktelig.
Fortell hva du så, Gail.
Jeg har aldri sett noe lignende.
Det var som olje på vann. Varme som stiger fra et bål.
Det beveget seg som en skygge, men det var ikke noe der.
Du kan gå nå, Gail. Takk, du gjorde det rette.
Takk, frue.
Johns kontor.
Ikke rart det går så bra med Oljebransjen.
Han har spionert på sine partnere.
Dem og hvem andre?
Gail så noe, noen.
Rose Red, hun ville vi skulle finne dette.
Hvorfor?
Det er på tide å finne ut.
Hold hverandre i hendene.
Store hus som omgir oss...
lukk opp din dør.
Jeg er innenfor.
Kvinner, smerte...
sinne.
Du er ikke alene, mitt barn.
Jeg er her sammen med deg.
Sett deg.
"Det begynte med synd
"Botsgjerning på toppen
"Bygg meg opp til himmelen og livet stopper aldri"
BYgge på huset?
Huset er helt ferdig, ellers takk.
"Bygg meg opp til himmelen og livet stopper aldri"
Si med meg.
Nå er det nok. Stopp dette.
Det vil ikke bli mer synd i dette huset.
Nok. sier jeg!
Takk, Rose Red.
Jeg nekter å godta dette i mitt eget hus.
Du er fordømt allerede. Fordømmelsene din nærer henne.
Jeg vil aldri stoppe å bygge deg.
- God kveld, Gail. -God kveld, sir.
- Ja? -Det er Gail.
"Gail"? Skal det bety noe for meg?
Vi spiser frokost, fru Abernathy.
- Hva med Gail? -Hun er borte.
Ingen har sett henne siden i går kveld.
Skal jeg be Preston ringe politiet?
Forlat oss, fru Abernathy.
Hvor mange flere skal forsvinne før vi tilkaller politiet?
Det du må spørre om er:
Hvem skal betale for byggearbeidet ditt?
Du klarer det ikke uten meg. Vi trenger hverandre.
Du får dem aldri en gang til.
Huset gir deg ikke det.
Du kunne ha avverget dette i går kveld. Valget var åpenbart ditt.
- Så det er min feil? -Det er ditt hus nå, ikke mitt.
Hvis du har meg til å betale for det, selvsagt.
Mitt hus.
Det er det.
Du har rett i det.
Jeg ville vært forsiktig hvis jeg var deg. Hvem vet hvem den neste blir.
Skal det liksom skremme meg? Skal huset bare fange meg?
Du prøver jammen hardt.
- Preston. -Frue?
Hent tjenerne. Vi skal ha en leteaksjon.
Du trenger ikke tilkalle politiet.
Vår datter April har kommet.
Fødselen hennes var lettere enn Adams, men armen hennes...
FEM ÅR SENERE
John har skylden.
Min mann har mye å stå til rette for.
Adam sier vennene hans ikke kommer hit fordi armen min skremmer dem.
- Gjør jeg ikke. -Jo.
Mor, det er ikke sant.
Gud har skapt deg helt spesiell. Ikke tro noe annet.
Det er nok ondskap i denne verdenen om man ikke skal gi hverandre mer.
Vær snill med din søster. Gjør dere klare for sengen.
Adam, gi meg den. Den er min.
Gutten begynner å tenke som sin far.
- Snart overser han henne. -Det godtar jeg ikke.
Én John Rimbauer i familien er nok.
Av og til fortsetter byggingen til langt utover kvelden.
Jeg syns lyden er beroligende.
- Connie? -Vi må snakke sammen.
Det verste har hendt.
Jeg sa engang at Douglas og jeg også hadde våre hemmeligheter.
Nå må jeg dele dem med deg.
- Hvis tiden ikke alt har løpt fra oss. -Jeg har aldri sett deg så opprørt.
Om jeg bare kunne overhørt den samtalen.
Kanskje jeg kan hjelpe deg.
Skriv under.
Kan ikke en mann få gjøre en feil?
Det kan han, og det har du.
Men jeg vet ikke hva slags mann du er.
Det vil ikke skje igjen.
En bokholder i arkivrommet.
Du gjør meg kvalm.
Sjømennene i havna om kvelden.
Så motbydelig det enn var, kunne jeg overse det.
Men på kontoret, med en ansatt?
Jeg har ikke noe valg. Skriv under.
Jeg vil bare ha en ny sjanse.
En stilling i Europa. På Nordpolen, for den saks skyld.
- Jeg trenger dette. -Det skulle du ha tenkt på.
På situasjonen du setter meg i.
Selskapet kan ikke godta en skandale.
Om ikke for meg, så for Connie. For Guds skyld, John.
Om et par måneder er vi lutfattige.
Ikke mitt problem.
Jeg vil ha deg ut av dette huset. Du får ikke komme på besøk.
Og du får aldri treffe min sønn igjen.
Hvordan våger du å antyde noe sånt!
- Ditt monster! -Jeg?
Du har ødelagt alt.
Og for hva? Noen øyeblikk med egoistisk nytelse.
Prøv å se deg selv i speilet, John Rimbauer.
Skriv under og legg det igjen.
Ellers får alle vite det.
Måtte du råtne i helvete.
Ikke lur deg selv, Posey.
Du havner der lenge før meg.
- Du må gripe inn på mine vegne. -Er anklagene sanne?
Et fornuftsekteskap. Det har jeg sagt.
- Men, Connie... -Kaster du den første stein?
Nei, selvsagt ikke. Du har rett.
Noe må gjøres.
Doug har brukt pengene sine på å opprettholde en Ievestandard...
han tror jeg er vant til.
Han har rett. Et par måneder, maks tre.
Gjelden er enorm. Du må snakke med John.
Sjarmere ham?
- Så du ham? -Doug?
Nei, John. Det har begynt...
å gå over til galskap.
Det er sykdommen. Kvinner blir friske, men den forblir hos menn.
Den spiser opp sinnet.
Du må snakke med ham. Jeg ber deg.
Vi må trøste Doug. Tenk på hvordan han har det.
Han trenger å få roet seg.
Etter det vil han si adjø til barna.
Han asker dem så høyt.
Det John sa, var så sårende.
- Pappa? -Det er onkel Doug.
Barn...
hvorfor er dere oppe? Dere skulle ha lagt dere.
Vi vil leke med deg, onkel Doug. Vær så snill.
Greit.
Hør nå her.
Vi skal leke gjemsel.
Jeg skal telle til ti...
så skal dere gjemme dere.
Men først må dere gi meg en stor klem.
Gjem dere. Fort.
Korn igjen, Adam, så gjemmer vi oss.
En...
to...
tre...
- Ti dager, sier du? -Og ikke et ord.
Bortsett fra når hun sover. Jeg håper, men ingenting skjer.
Snakker hun i søvne?
- Forklar. -Bare navnet hans, "onkel Doug".
Om og Om 39-13"-
Har noe endret seg i huset?
Har du hørt stemmer, dører som slår, vind?
Huset er blitt mye kaldere etter hengingen.
- Har din sønn det bra? -Hans far har sendt ham vekk på skole.
Sånn uten videre.
Jeg vil treffe henne nå.
Så dette er April.
Vakkert barn.
Vakker mor.
Korn, April. Sitt hos Mama Lu.
Du så en mann ta sitt eget liv?
Du har ikke snakket siden.
Mama Lu syns du er en smart jente, vesle April.
Du snakker ikke...
fordi du ikke har fått svar på spørsmålet ditt.
Har Mama Lu rett?
Hvilket spørsmål? Jeg har prøvd å forklare det på et utall måter.
Spørsmålet er dette:
Hvis han kan høre deg uten at du snakker...
hvorfor kan ikke de?
Du tror kanskje de elsker deg mindre.
Intet er lengre unna sannheten.
Kanskje de ikke hører like godt etter...
ikke bytter på riktig måte.
Kanskje det er noe galt med dem hvis de ikke hører ham.
Du antyder vel ikke...
Der ser du. Hun ville aldri ha trodd meg.
Det ville hun, hvis du hadde sagt det.
Den mørke damen tror.
Mama Lu tror også.
Korn igjen...
si det til henne.
Onkel Doug og jeg snakker sammen inne i hodet.
Dere leker vel også sammen, ikke sant?
Han stortrives her.
Han bygde Rose Red.
Har han fortalt deg det også?
Hun sa at du bygde henne, mamma.
- Gjorde hun? - Hun sa hun elsker mamma.
Like mye som meg, kanskje mer.
Takk, store dame.
Mor skal bli hos sitt barn.
Den mørke damen skal føre en gammel venn til drosjen.
- Jeg ville ikke at hun skulle høre oss. -April?
Nei, huset. Jeg vil ikke at huset skal høre oss.
- Hun blir sterkere. -Jeg følte det.
- Det hun sa om huset og Ellen... - Når kjærlighet slår feil, slår det veldig feil.
Frøken Ellen har vært for mye med sin datter i det siste.
Jeg tror huset er sjalu eller sint.
Hun bruker onkel Doug til å påvirke den lille.
Dere må dra, alle tre.
Er det trygt å dra?
Hun vil bruke barnet for å nå moren.
Veldig dårlig for moren. Et dårlig tegn.
Dra i morgen. Senest dagen etter.
- Ikke si det til Ellen. -Men jeg må...
Huset hører alt Ellen tenker.
Hvis huset finner ut at hun planlegger å dra...
Du må ikke si det til henne.
Kom.
Huset hører alt Ellen tenker.
Jeg har endelig oppdaget noe som er viktigere enn Rose Red.
April betyr alt for meg.
Hvordan kan jeg ha vært så fokusert på huset?
Nei!
Nei.
Hun var rett foran meg, og lekte.
Hun...
- Hva er dette? -Der er hun.
- Slipp henne. -Det er bare en formalitet.
- Spør i vei. -På stasjonen.
Hun skal ikke ned på stasjonen.
Du gjorde dette. Du har aldri likt henne.
- Ellen. -Spør ham om de andre.
- Andre? -Gjør jobben din.
Hun gjorde dette for å holde deg her.
Hun vet du ikke drar nå.
Aldri. Ikke uten April.
Slipp meg!
Du skal få svi for dette.
Vi får se.
Ellen, kjære.
Flott å se deg oppe.
To dager, John.
Det har gått to dager.
Jeg savner henne også.
Sukeena, John. Ikke April.
Ingenting kan få April tilbake.
Ikke ennå.
Jeg vil at ting skal bli normale igjen.
Alle vil vel at ting skal bli normale igjen.
Men det krever enkelte offer.
Av oss alle.
Ikke sant?
Jeg vil ha henne tilbake.
Man kan hvis man vil.
Bli med meg.
Slapp av.
Det er min tur til å ta vare på deg nå.
Det burde skjedd for lengst.
Noen tegn til henne?
Ikke i kveld, John.
Vi to har en avtale.
Ikke i kveld, John.
Hun er sterkere om et par dager.
Vi kan gjøre dette på en annen måte.
Husker du Afrika?
Hun trenger ikke engang forlate sengen.
Ut.
- Vi har en avtale. -Avtalen er brutt.
Jeg vil ha nøkkelen min tilbake.
Hun bør bare få styrken tilbake fort.
Om én uke vil jeg ha henne ut av huset.
Det er absurd!
- Du kan ikke... -Jo, det kan jeg!
Hun vil aldri sette sine ben i dette huset igjen!
Er hun ikke borte innen en uke, vil byggingen stoppe.
Ta det med ro, min venn.
Han har glemt dette i morgen.
Sagmu997
Ikke gråt, mamma. Bygg tårnet.
Jeg hørte det også.
Ikke grå t.
- Hva vil hun... -Et tårn.
Hun vil du skal bygge et tårn.
BYS!! et tårn.
Selv om det ikke er ferdig, hvisker Rosetárnet Aprils navn.
Sukeena har rett. Skal hun bli funnet noe sted, er det der.
ROSETÅRNET - 1917
Arbeiderne bygde det på rekordtid.
Jack Finney sa:
Det er nesten som om Rose Red bygde det selv.
Det er klart om noen dager. Lenge før tiden. Ta det med ro.
Nei, det er det ikke.
- Jeg vil at alle skal dra. -Hva?
Alt byggearbeid skal stoppe umiddelbart.
Også tårnet.
Og jeg låser loftet. En avtale har blitt brutt.
Greit, karer. Pakk sammen.
- Ikke gjør dette mot meg. -Det klarte du fint selv.
Jeg vil ha henne ut av huset.
- Dette kan du ikke mene. -Vil du at Jack skal jobbe videre?
Så gjør noe med det.
Idag er situasjonen fastlåst.
Det mest skremmende er at han har blitt gal.
Jeg må stoppe ham, men jeg vet ikke hvordan.
Frøken Ellen?
Jeg hører det.
Tårnet.
April, er du her?
Jeg savner deg, kjære.
Si mer. Hun trenger å høre det.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg, mamma.
"Botsgjerning på toppen." Husker du det?
Han kan ikke låse meg ute herfra.
Tiden er inne.
Jeg skriver dette i desperasion.
Jeg føler fare rundt Sukeena og meg.
Nå forstår jeg det jeg ikke kunne vite for sju år siden.
Det jeg ikke var klar for å vite.
Morshiertet mitt vet hva som må gjøres...
mens kvinnehiertet mitt, hustruhiertet, dunker i redsel.
Beklager å måtte forstyrre Dem.
Hva er det du vil?
Jeg vil be Dem om en tjeneste, sir.
Jeg ønsker ikke å kaste bort tiden deres.
Du kaster bort tiden min. Ut med det, eller korn deg ut.
Jeg håpte...
De er en forretningsmann, og jeg er en praktisk kvinne.
Når en avtale blir brutt, kan man noen ganger inngå en annen.
Beklager, sir. Kanskje jeg tok feil.
Vent.
Ut med det.
Siden det er så varmt og fuktig i kveld...
og siden rommet mitt ikke har noe særlig til vindu...
Jeg vil vel ikke være her mye lenger.
Hva pønsker du på?
Jeg tenkte på tårnet...
og på hvordan det må blåse der oppe på en slik kveld.
Siden det er låst.
Ingen slipper vel opp på loftet?
Vi kan ha det for oss selv.
Frøken Ellen trenger ikke å få vite noe.
Hun trenger ikke å få vite noe om denne kvelden.
Ta den.
Husker du Afrika?
I kveld får du det du egentlig fortjener.
Vi kan leke en lek. Hva med denne?
La meg få hviske deg i øret.
Er du klar for dette?
Vi har en avtale.
'P°PpaP 'ADril!
Ikke spør en mann hvilken hoppe han vil ri.
Prøv å se deg selv i speilet, John Rimbauer.
Det er deg.
Det vil ikke bli mer synd i dette huset.
Han hoppet selvsagt mens vi sov.
- Selvsagt - Drevet til vannvidd av spriten, antar jeg.
Det, eller sykdommen.
- Tilkaller du politiet? -Det er min plikt som husets nye herre.
Og send bud etter Adam også.
Det er herr Rimbauer.
Hva har skjedd?
EPILOG: "LIVET SLUTTER ALDRI"
Skal vi spise frokost her, Ellen?
Selvsagt ikke. I tårnet.
Og vi må jo passe på byggearbeidet.
Jack Finney vil ønske han selv bodde her innen jeg er ferdig.
Jeg kan forandre på hva jeg vil.
Da blir det tårnet.
Ja.
Vi har mye å ta igjen, min datter og jeg.
"Bygg meg opp til himmelen og livet stopper aldri"
Norwegian